Sygeplejersken
Fleksibilitet har sin grænse
Mennesker trives på jobbet, når deres arbejde er forudsigeligt, når de har gode kollegiale relationer, og når de har følelsen af at lykkes. Så når sygeplejersker i stigende grad skal hjælpe hinanden på tværs af afdelinger og specialer, tærer det på trivselskontoen, mener arbejdsmiljøeksperter, som også advarer om, at udlånsordninger kan gå ud over patientsikkerheden.
Sygeplejersken 2016 nr. 7, s. 30-31
Af:
Anne Witthøfft, journalist
![2016-7-tema-3 2016-7-tema-3](/media/xuelkewf/2016-7-tema-3.jpg?width=750&height=380&rnd=133190437776570000)
”Man må være stor nok til at kunne hjælpe en kollega.” ”Jeg forstår ikke, hvis man ikke vil hjælpe på tværs, når der er sygeplejersker, der har travlt et andet sted” og ”usagligt skræmmebillede.”
Sådan lyder det fra sygeplejefaglige direktører, når de konfronteres med sygeplejerskers nervøsitet over i stigende grad at skulle give en hjælpende hånd med til travle kollegaer på tværs af afdelinger og specialer.
Men ifølge arbejdsmiljø- og stresseksperter er der faktisk en grænse for, hvor stor en fleksibilitet man kan kræve af en medarbejder, uden at det går ud over trivslen.
På linje med grundlæggende fysiologiske behov såsom pauser, toiletbesøg og mulighed for at indtage væske har medarbejdere også en række grundlæggende psykologiske behov. Ved at skabe rammerne for disse behov sikrer vi trivsel og forebygger stress og psykisk nedslidning.
- SELVTILFREDSHED OG ANERKENDELSE. Handler om tre ting: At man har mulighed for at udføre et stykke arbejde, man kan stå inde for. At arbejdet giver mening for én. Og at den faglige eller personlige integritet ikke bliver krænket i forbindelse med arbejdsopgaverne.
- SOCIALE RELATIONER. Behovet for at opleve dyb, varm og fortrolig kontakt med en eller flere andre kollegaer eller personer. At føle sig som en del af fællesskabet.
- SELVSTÆNDIGHED. Den enkelte medarbejder eller leder skal gives størst mulig indflydelse på arbejdsmængde, indhold og tempo (deadlines).
- KOMPETENCE. Ansatte har behov for at føle sig kompetente, altså i stand til at udføre det arbejde og løse de opgaver, de har sat sig for.
- KROPSLIG TRIVSEL. At føle sig kropsligt vel tilpas. Fysisk velbefindende er en forudsætning for det psykiske velbefindende.
- MENING. Det giver mening, når medarbejderne har mulighed for at realisere deres potentialer, skabe værdier for andre end dem selv og indgå i et produktivt fællesskab.
- TRYGHED. Handler primært om tryghed i ansættelsen, men det har også betydning at kunne være sig selv og give udtryk for sine holdninger og følelser uden negative konsekvenser.
Kilde: Stress- og arbejdsmiljøekspert Thomas Milsted.
”Nogle synes, det er spændende og sjovt og har let ved at orientere sig i nye omgivelser, men andre har svært ved forandringer og synes, det er en stor psykisk belastning,” siger arbejdsmiljøforsker og psykolog Karen Albertsen fra TeamArbejdsLiv, som er ekspert i arbejdsmiljø.
Men på trods af de individuelle forskelle er det en belastning for enhver at skulle forholde sig til nye relationer og rutiner. Og hvis man i forvejen er stresset og kommer ind på en stresset afdeling, så kan belastningen blive for stor, siger hun.
”Man skal heller ikke undervurdere, at dét at skifte fysiske omgivelser og faglige kompetencer er en stressbelastning. Og hvis man ikke fagligt er klædt på til opgaven, og patienterne har nogle forventninger, man ikke kan leve op til, så kan det skubbe til ens faglige identitet på en måde, så man mister kontrol og mister oplevelsen af at kunne fungere kompetent. Og det er noget af det mest stressende at opleve, at ens faglighed og kompetencer kan betvivles,” siger Karen Albertsen.
Hun nævner vagtplanlægning som et redskab til at sikre sig den størst mulige grad af forudsigelighed.
Forudsigelighed er vigtigt
Også seniorforsker ved Det Nationale Forskningscenter for Arbejdsmiljø, Thomas Clausen, peger på, at forudsigelighed spiller en rolle for vores trivsel i arbejdet.
”Hvis hverdagen er uforudsigelig, rammerne er uklare og man ikke helt kender de krav, der bliver stillet til, hvilken rolle man spiller, så kan det være meget stressende. Det har også betydning for trivslen i arbejdet, at man får opgaver, man magter, og om man kender de folk, man samarbejder med.”
Thomas Clausen peger dermed på sociale relationer og følelsen af at lykkes med sit arbejde som afgørende faktorer for trivslen.
”En væsentlig del af det at gå på arbejde er de sociale og faglige relationer. At man kender kollegaerne og hinandens kompetencer. Hvis man hele tiden skal møde nye relationer, bliver det krævende.”
Det synspunkt bakker Thomas Milsted, forfatter, stress- og arbejdsmiljøekspert, som har sin gang på landets hospitaler, op om.
”Hvis man bliver kastet et nyt sted hen hver dag, så gider man ikke lave sociale investeringer, og det er et kæmpetab. Vi ved, at sociale og kollegiale relationer er enormt vigtige – den sociale support, hvor vi kender og støtter hinanden. Dér hvor der er lav social support, er der større risici for fejl,” fortæller Thomas Milsted.
Mestring giver arbejdsglæde
Øverst på listen over de forhold, der gør, at mennesker trives i deres job, er, at man kan gå hjem med følelsen af at være tilfreds med det stykke arbejde, man har lavet.
”Det er vigtigt, at man lykkes med det, man laver, at man kan bruge sine evner og færdigheder. Og hvis man hele tiden skal lave ting, der ikke er ens spidskompetence, så får man en følelse af, at man ikke mestrer sin arbejdssituation. Det kan føre til, at man bliver frustreret, og at arbejdsglæden ryger,” siger Thomas Clausen.
Han påpeger, at det ikke bare er et individuelt problem, men også et arbejdspladsmæssigt problem, fordi det kan føre til stress og sygefravær, hvis medarbejdere gennem længere tid ikke trives.
Sygeplejersker brokker sig ikke
Thomas Milsted oplever, at sygeplejersker finder sig i mere, end hvad han synes er rimeligt. Og derfor mener han, at det er vigtigt, lederne ikke bare tænker, at det er vrangvillighed fra sygeplejerskernes side, hvis de siger fra over for at blive udlånt til andre afdelinger.
”Sygeplejersken tager udgangspunkt i en faglighed, som sikrer patienten sikkerhed. Modstanden handler også om, at man er bekymret for, om man slår til i forhold til ekspertise og erfaring,” siger han og tilføjer:
”Jeg tror, at mange ledere skal være opmærksomme på, at når vi hører de her pip fra sygeplejerskerne, så er det sgu værd at lytte til, for det er altså ikke blandt denne faggruppe, at vi oplever en brokkekultur.”